Lad os sige, at du er i operationsstuen.
Du syr i vena cava... Og pludselig går alting helt galt.
- Vi bør øve. Vi skal i retten. - Slap hellere af. Jeg hjælper dig.
Vi skal overbevise en dommer om, at vi er Zolas forældre.
- Vi er Zolas forældre. - Det ved de ikke.
Vi kunne have børn eller have en hund, vi fodrer med killinger.
Jeg mener, at de ikke kender os.
Vi skal bare stå der og tale direkte fra hjertet.
- Det vil overbevise dem. Ikke? - Jo.
Så man snitter, sætter suturer -
- og snart kan man glemme den dårlige episode.
- Jeg så dig ikke i morges. Alt vel? - Ja, jeg skulle op og løbe.
Og jeg skulle op for at nå stuegangen. Ses vi senere?
Synd, at alt i livet ikke kan repareres med en skalpel.
- Ja, vi ses senere. - Men man kan jo prøve.
- Skal du op? - Nej.
- Jo, det skulle du... - Avery!
Vi to skal transplantere en ansigtsnerver. Er du tændt?
Men det ville nok blive betragtet som overfald.
Dr. Bailey. Jeg har studeret ø-cellerne. Jeg tror... dr. Bailey?
- Ingen mus i dag? - Større sager venter os.
- Som... marsvin? - Er fødderne også kvikke? Kom nu.
Undskyld, men jeg tager spiserørsforsnævringen.
- Og pylorusstenosen. - Hvorfor?
Der kommer en børnelæge i dag. Alle de store hospitaler vil have hende.
Hunt bad om en fin modtagelse, så der indgår operationer.
- Overvejer du folk til stipendiet? - Det er lidt tidligt.
Men vil en som Polly Preston arbejde her, så tager man sig tid.
Justine. De tre prikker, der ligner bobler, er dine aneurismer.
Vent lidt.
Undskyld. Jeg hørte det ikke. Hvad sagde du?
Mine grimme aneurismer. Vokser de nu?
- Er det derfor, jeg har hovedpine? - En er begyndt at springe.
Skønt... værsgo, du må gerne hovere.
Han har advaret mig i årevis, og jeg har undgået operationen.
Gør det bare. Men ikke før jeg er færdig med bogen.
- Hvad er risikoen ved at vente? - Blodprop, blødning, død.
Dr. Grey... hvilke følger kan et mislykket indgreb give?
Blodprop, blødning, død.
Jeg er død, og bogen er ikke færdig. Jeg vil ikke svigte læserne.
Kate skal hen til broen for at møde Nathan...
- Inden hun rejser tilbage i tiden. - Justine.
Du taler, og min aneurisme springer, så jeg kan ikke koncentrere mig.
Vil I... vær nu sød.
Den her patient er meget vigtig for mig.
Jeg har travlt i dag, så du må være stedfortræder.
Lav alle undersøgelser, jeg beder om og informer mig personligt.
Hendes søn og mand døde her. Her skal ikke dø flere O'Malley'er.
O'Malley? Er det Georges mor?
Meredith Grey! Det er længe siden. Kom og giv mig et knus.
- Hvor er det cool. - Står det på ønskelisten?
- Hvordan går det med den? - Skal den være klar i dag?
- Jeg er ikke færdig. - Det skulle jo være noget sjovt.
Jeg har brug for lidt mere tid.
Vil du... flytte dig lidt til venstre?
Din mand kigger på.
Han har plaget om at få lov. Og den her operation er værd at se.
Hvordan går det, dr. Park?
Min patient får snart det hjerte, som han har ventet på i over et år.
Godt, så er det nu.
Jeg har det.
Sørg for, det slutter til.
- Den er sat fast i aorta. - Ja, og her går restprodukter ud.
- Dr. Park, det er fra dit hospital. - Se der.
Hun flyver til L.A. uden at mærke, hun har forladt kroppen.
Pokkers. Min patient fik hjertestop.
- Er han død? - Fandens.
Så smuk, men ingen steder at tage hen.
Jeg tager det.
Så din galdeblære blev fjernet på Seattle Presbyterian.
- De sender mig hjem, når jeg kommer. - Hent kompresser og benzoin.
- Og her er koldt. Få det ordnet. - Sig til, hvis det gør ondt.
Drengene synes ikke, jeg skulle tage herhen. Efter det med Harold...
- Og... med Georgie. - Vi må undersøge galden.
- Har du haft feber eller været syg? - Ja, faktisk.
- Det er ikke godt, mrs O'Malley. - Nej, undskyld. Men se dig.
Jeg er så stolt over, at du er min læge.
Tag CT, blodtælling og leverprøver og skaf flere tæpper.
Jeg hører Georges stemme: "Mor, tag på Seattle Grace. De passer på dig."
Ja, Louise. Vi passer på dig.
Læge. Du er blevet så voksen...
Columbia har nok en modtager. Vi får det hentet, men det tager tid.
Så vi tjekker hendes puls og laktoseniveau hver time.
- Jeg får en turnuslæge til det. - Hun skal ikke overlades til dem.
- Mener du det? - Det er et levende hjerte i en kasse.
Jeg mener det. Og du skal jo skrive ønskelisten, ikke?
Tilkald mig, hvis der er noget.
- Det kan jeg ikke godkende. - Jeg spørger ikke. Jeg underretter.
- Jeg skal til bestyrelsesmøde. - Så smut bare.
- Svære sager. Er det dine patienter? - Snart. Andre læger sagde "nej".
- Hvad vil du gøre? - Jeg vil sige "ja".
- Og du kan være med. Er du klar? - Mig?
- Ja, da. - Hvad er det her?
- Justine Campbells udskrivning. - Så er du ikke klar.
- Hvorfor ikke? - Vi siger "ja".
Kan du ikke overtale hende til et livsvigtigt indgreb -
- hvordan vil du så klare det her?
Få hende til at sige "ja", så kan du være med til det her. Hvad siger du?
- Ja. - Nemlig.
- Sig, at jeg er paranoid. - Du er paranoid.
- Hun tyrede bolden efter hans pige. - Glem det.
Jeg orker ikke at møde Sloan i dag. Slet mig. Bare i dag.
Jeg kan ikke lave hele vagtplanen om på grund af dit kærestebøvl.
- Kender I Polly Preston? - 1. reservelæge på Brigham.
- Hun er mit forbillede. - Nørd. Jeg hader dig.
- Hvad skal du i dag? - Ikke noget. Hvorfor?
- Hvad med en nervetransplantation? - Det lyder da fedt.
- Fint nok. - Tak.
- Tager smerten til? - Ja.
Jeg ved, hvad der hjælper. At klippe aneurismen.
- Du kan forlænge din deadline. - Det handler ikke om det.
Men om mine læsere, der venter på at afslutte en serie efter ti år.
- Er du så populær? - Du kan virkelig knække en...
Undskyld, vi når ikke at læse så meget her.
- Men din familie? - Ser du nogen familie her, dr. Grey?
Jeg er forfatter. Figurerne er min familie, og jeg holder af dem.
Og nu holder mange andre også af dem.
Jeg vil give læserne en afslutning. Men Kate, Nathan og Alexander...
Dem skylder jeg en afslutning. Kun jeg kan give dem det.
Jeg vil bare hjælpe dig.
Vil du hjælpe mig? Hvor hurtigt kan du skrive?
Ja, for pokker! Der er det.
Altman fortalte, hvad I laver. Jeg kan dårligt tro det.
Det er helt utroligt.
- Hvad arbejder du på? - Altman bad mig om at ønske indgreb.
- Må jeg? - Nej, det er...
Hvad laver du? Du har spildt 300 sider på helt ordinære indgreb.
Jeg er en sultende i en købmand. Jeg vil have det hele.
- Hvad skal jeg gøre? - Vær kreativ.
- Se på det. - Godt.
Det her er nøglen. Til listen.
Så brug den... brug nøglen. Åbn dig selv for nye tanker.
- Hvad taler du om? - Om et hjerte i en kasse.
Et hjerte i en kasse... Det er for vildt.
Det er så godt at se dig, Meredith. Fortæl, hvad der er sket.
- Jeg er blevet gift. - Hvor skønt.
- Og børn? - Nej, men vi arbejder på det.
- Callie! - Hold da op...
Svigermor O'Malley, hold da op. Hold da helt op...
Hvor er det dejligt at se dig. Jeg skulle jo have ringet.
Men nu er du her.
- Hvorfor er du her? Er alt vel? - Ja, vi venter bare på CT.
- Hej. - Hejsa.
Undskyld. Det er... dr. Robbins.
- Louise O'Malley. - Farvel, søde ven.
- Er alt i orden? - Ja, det tror jeg. Måske. Ja.
Polly? Så kommer jeg straks.
En stipendiesøgende er her, så jeg smutter. Vi ses, dr. Torres...
Jeg blev paf, da jeg så efter Jackson Averys navn på skemaet.
Og så fandt jeg Alex Karev. Vi har forberedt os i ugevis.
Du og jeg er plastikbanden. De seje kirurger, der nakker alle.
"Plastikbanden"? Artiklen skal være klar i aften, ellers er jeg færdig.
- Det er dårlig timing. - Er den vigtigere end nervekirurgi?
Jeg går på femte år, så jeg må ikke komme bagud.
- Hej. - Hej, dr. Torres.
Undskyld, jeg gik i panik. Jeg ville ikke sige "dr. Robbins".
Men hvordan siger jeg: "Ved du hvad, svigermor?"
"Jeg er vild med piger nu. Og det er min kone."
Polly, giv mig et øjeblik.
Fint. Jeg kigger lige på de nye apparater til nuklearproteiner.
- Børnelægen Polly? - Ja.
- Det er fint. - Er det? Du virker sur.
- Jeg var da sjov. - Dine vitser er ikke de bedste.
Det er vigtigt at springe ud til familie og venner.
Men man skal ikke indvie sin døde eksmands katolske mor.
Så det er helt i orden.
- Tak. - Jeg må finde Polly.
For jeg aner ikke, hvor de nye apparater er.
Undskyld. Sloan roser dig altid.
- Jeg vil ikke splitte plastikbanden. - Siger han det til alle nu?
Jeg ville gerne have sådan en mentor. Du springer over.
Jeg skal tilbage til min patient. I bør læse den her.
Om pigen, der rejser i tiden? Alle mødre har dem.
De er seje. Først er Kate i Paris i 1890erne med sin elskede lommetyv.
Så flygter hun fra nazister med en lækker amerikansk soldat.
- Som "Slagtehus 5", men sexet. - Ja, Vonnegut mangler sex.
Jeg må smutte.
Kom, vi spiser et andet sted.
- Den er beroligende som et akvarium. - Nej, det er en nøgle.
- Hvad? - Spørg Webber. Han læste min liste.
Så sagde han, at hjertet i kassen er nøglen. Men hun er tavs.
Hjerte i kassen, hvad skal på listen? Hvad skal på min mad?
- Se... ingenting. - Hjerte. Hvad fejler Georges mor?
- Hvem er George? - Han arbejdede her før. Han døde.
- Hvorfor taler vi om det fjols? - Stop. Hans mor er patient her.
- Jeg havde næsten glemt... - Fint.
- Alex! - Du drømmer da næppe om ham.
Kan du huske, da du smittede ham med syfilis?
- Husker I hjertet i elevatoren? - Et hjerte i en elevator. Det må på.
- Han fik dig til at ligne en taber. - Det hørte jeg om. Vildt sejt.
- Var du der? - Jeg vil bare spise min frokost.
Vent. Vær stille.
Hjerte i kassen... Et hjerte i en elevator?
Det virker faktisk. Webber er et geni.
- Jeg synes, det er lidt uhyggeligt. - Tal ikke sådan om hende.
Kate så på Alexander og sagde: "Fint, så gå bare med dig."
- "Men først skal du sige undskyld." - Hvorfor?
- Hvad? - Hvorfor skal han undskylde?
- Han stjal ringen, Nathan gav hende. - Gav Nathan hende en ring?
- Ja, i bog to. - Ved Alexander det?
Nej, han er en tyv. Tyve tager ting som ringe.
- Han ville stoppe med at stjæle. - Dr. Grey!
- Jeg gør, som du siger. - Hun skal opereres.
Hun vil ikke, før bogen er færdig. Jeg hjælper hende.
- Hvor lang tid vil det tage? - Man kan ikke herse med kreativitet.
Grey, jeg bad om undersøgelser og afrapportering.
Sagde jeg "og hvis du kan, så stik en slange i halsen på hende"?
Endoskopisk ultralyd viste en udvidelse på 16 mm af...
Det bad jeg ikke om. Hvorfor gør du ikke, som jeg siger?
Se der!
Betændelse og ar omkring rester af galdeblæregangen. Hun skal opereres.
Så en ekskollegas mors operation på et andet hospital fejlede.
Og hun tog kun derhen, fordi vi havde svigtet hende så grundigt.
- Og det glæder dig. - Nej, da.
Forbered hende til operationen. Eller er det for meget at bede om?
Du var helt fantastisk derinde.
Det så ud, som om du lavede hjertet til ham. Hvad hed det?
- En modificeret Fontan operation. - Efter en dr. Fontan, formoder jeg.
Og dr. Fontan var nok ikke så smuk som min kone.
Hvad laver man herinde?
På Seattle Presbyterian efterlod de lidt af galdeblæregangen.
Nu fjerner vi den. Nogle spørgsmål?
Jeg så en ring. På Callies finger. Er hun blevet gift?
- Ja, for nogle måneder siden. - Hvor dejligt.
- Tror du, hun er lykkelig? - Ja, da. Spørgsmål om indgrebet?
Jeg havde kun drenge. Det var rart med en datter.
Jeg savner hende. Jeg savner alle Georges venner.
I var så vigtige for ham. Og for mig.
Og du gør det, som George ville gøre. Du har et vigtigt job.
Skal du så operere mig helt alene?
- Hvis du... - Nej. George sagde, at du var bedst.
Jeg er helt klar. Nu gør vi det her. Bare skær i mig.
Jeg skal bruge min hånd, hvis jeg skal operere.
Avery! Så er det 12. kranialnerve. Kom ned og se.
Jeg er bare i vejen der. Jeg ser fint herfra.
Du er et fjols. Du er tilskuer, når du bør transplantere nerver.
Du er vildfaren... på afveje.
- Ved du, hvad du har brug for? - Nej, det ved jeg ikke.
Du skal se hjertet i kassen. Måske har du kigget på det.
Men havde du set nøje efter, så ville du stå dernede nu.
Se på det, Avery. Se på hjertet i kassen.
- Ved du, hvorfor Avery er så fjern? - Skal jeg give ham en seddel?
- Skal jeg sætte transplantatet ind? - Nej, jeg gør det.
- Hvad så du? - Hun har sten i galdeblæregangen.
Det er ikke så alvorligt. Hun bliver rask igen.
- Og hun ved, at du er gift. - Hvad?
- Hvordan...? - Hun så din ring.
- Jeg sagde, at du er lykkelig. - Sig ikke noget.
Hun skal opereres og er bange. Hun savner dig.
Jeg ved, det er indviklet, men du kan sidde der, når hun vågner.
- Jeg er bekymret for Avery. - Vent lidt.
- Vi havde en god kontakt. - Godt...
Vi havde det så godt. Men nu undgår han mig, han er så kølig.
- Tror du, han vil knuse dit hjerte? - Ja, måske.
Jeg har aldrig gidet at undervise, men nu vil jeg formidle.
Jeg vil bare have, han får succes. Måske skal jeg falde ned.
Hunt, godt... Mark er bange for, at Avery gør det forbi med ham.
- Det var mellem os. - Det er fint. Shepherd...
Jeg ved det. Dødsfaldene stiger.
Chefer tvinges altid til at sige nej. Alle hader en.
Men ellers begynder man at hade sig selv. Jeg må gå.
Elsker du nogen, så sæt dem fri. Hvis de kommer tilbage...
Du får en på lampen.
- Må jeg spørge om noget? - Nej.
- Jeg elsker det, man laver her. - Man bør altid have sin mand med.
Jeg har en idé. Først føltes det fjollet at tænke på.
Ville jeg kunne klare det?
Men nu tror jeg, at jeg virkelig vil gøre det.
- Jeg vil begynde at læse igen. - Vil du?
Det er ikke fjollet. Mange voksne studerer.
- Jeg vil læse medicin. - Vildt.
- Jeg mener... vildt. - Ja.
Hvad er klokken? Det er tid til næste operation. Kom nu.
Kate kunne ikke holde mund længere.
Hun tog hans hånd og kiggede dybt ind i hans havblå øjne.
"Nu ved jeg, hvorfor jeg har rejst i tiden, Nathan."
"Nu ved jeg, hvordan jeg kan stoppe det. Jeg kan vælge tid og sted."
- "Og jeg var valgt." - Ja!
Nathan tog hende i sine arme. Kate hviskede mod hans bryst:
- "Du må tilgive mig." - Hvad...?
Hun vidste ikke, om han hørte det. Da hun kiggede igen, var Nathan væk.
Hun var i Paris. Det var tid til at lede efter Alexander.
Hvad? Vælger hun Alexander? Nej! Hun skal tage Nathan.
- Ikke Nathan. - Han er flot og god. Alexander...
- Han er hendes sjæleven. - Han mangler sjæl. Han er en tyv.
- De gør hinanden ulykkelige. - Jeg kan ikke svigte mine figurer.
Du er forfatteren. Du bestemmer.
Det rette er at vælge Nathan. Jeg ved godt, du hader ideen.
Tilkald Shepherd! Aneurismen er sprunget.
Sug. Fandens, det er en stor blødning.
- Bogen tog tid. Er den færdig? - Nej, men hun fortalte slutningen.
Det er så dumt. Hendes historie er så fantastisk.
- Men så ødelægger hun alt. - Nu er du 15 år.
- Jeg skælder hende ud senere. - Det er ikke din sag.
Det er det samme med dine håbløse sager.
Du tror, du kan ændre patientens slutning. Så må man prøve.
- Så jeg må vel prøve? - Ja.
- Tjekkede du prøver og billeder igen? - Ja.
- Jeg vil undgå overraskelser senere. - Hun tror, jeg skal operere hende.
- Det vil jeg ikke. - Du lærte mig at operere septum.
Jeg troede, jeg havde lært dig meget, men jeg var ingen god lærer.
Jeg skal i retten i morgen og bevise, hvilken god mor jeg er.
Jeg savner mit barn og tænker på, hvordan jeg formidler det.
Jeg har en mørkeblå kjole, men den mangler en knap og er udringet.
Mine grå bukser har hul på numsen. Jeg får én chance.
Jeg er en taber. Og frustreret.
Men jeg kan lave en ERCP og tjekke prøver. Og jeg kan operere septum.
Jeg er ikke en taber her.
Fint nok. Du kan operere.
En bypassoperation uden hjerte-lungemaskine.
Nej.
Bloktransplantation. Hjertet og begge lunger.
- Ja. - Jeg er ikke med.
Webber kalder det et orakel, men det er et hjerte i en kasse.
- Hvad gør man før transplantationer? - Lægger organet på is.
Så får modtageren det hurtigt ind, og så venter man og håber -
- at det kolde hjerte vil leve. Men hun holdt aldrig op med at slå.
Hun blev aldrig kold, hun slog bare. Det er da et mirakel.
Du betragter et mirakel. Og når du har indset det -
- så ændrer hun dit livssyn.
Hør her. Jeg ser på noget på listen og så på hjertet i kassen.
Hvis indgrebet ikke er så sejt som hjertet i kassen, så sletter jeg det.
Hun fortæller, hvad der er allervigtigst for dig.
Det er det, hjertet i kassen gør.
- Og så er hun god at tale med. - Vær lige stille...
- Hvad med University of Washington? - Det ved jeg ikke.
Det er ikke som Harvard eller Stanford. Det føles opnåeligt.
"Opnåeligt"? Undskyld mig, men...
- Man værger det ikke bare spontant. - Hvordan var det så for dig?
Kom en fe med en guldskalpel og slog dig til lægekandidat?
- Er mit studievalg så anderledes? - Jeg var jo 19 år.
Så jeg er altså gammel. Hvad ellers?
- Har du læst i tre år først? - Nej, men jeg har collegeeksamen.
- Jeg ved, hvordan man studerer. - Medicinstudier varer fire år.
Og hvis du går amok og vil være kirurg, så er der fem års turnus...
Nej, jeg vil ikke være kirurg. Man kan lave meget andet som læge.
Fint nok.
Jeg trives, og jeg vil ikke være gift med en medicinstuderende i ti år.
- Nej, jeg skal bare være sød. - Det mente jeg ikke.
Jeg var døende før. Jeg skulle dø af en sygdom.
Så mødte jeg dig. Pludselig har jeg en forsikring, en kone -
- og jeg kan leve længere end tre måneder. Det vil jeg værne om.
- Henry... - Vi ses derhjemme.
Den fælles passage er åben. En biopsi til, så kan vi sy hende.
Er der noget galt, dr. Bailey? Har jeg glemt noget?
Hun kæmpede for at opfostre sin søn, og så træder han ud foran en bus.
Han gjorde det for at redde en anden, men...
Man stræber efter at lære børnene at gøre det rette.
Og man vil være stolt af dem, når de holder fast på idealerne.
Men at se dem skade sig selv -
- for at gøre det, man har lært dem, det kan gøre en tosset.
Man bliver tosset på dig.
Han var min yndling. George O'Malley. Det var han.
Min yndling.
Jeg ved det. Han var den bedste.
Nu sætter jeg et T-dræn i.
Tag en sweater og bukser på.
Folk har så mange fordomme om kirurger.
De tror, at vi er kolde og egoistiske.
Men en sweater giver indtryk af, at man er varm og moderlig.
Tak.
Du tilkaldte mig. Jeg kan ikke gå endnu.
Jeg skal tale med en patient og muntre hende lidt op.
- Er alt i orden? - Jeg gik glip af en operation i dag.
Nej, jeg undgik en operation, som jeg så frem til i ugevis.
- På grund af dig og Mark. - Der er intet mellem os.
Det prøver jeg at tro på, men der er noget. Det ændrer sig ikke.
Og det med mig og plastikkirurgi vil heller ikke ændre sig.
Så det her går ikke.
Så jeg må gå. Og forlade dig for min egen skyld.
Så... du vælger Mark?
Jeg har allerede skadet min karriere alt for meget.
Ja, jeg vælger Mark.
Kan du overbevise mig om, at jeg bør lade være?
- Jeg hørte en helikopter lande. - De kan bare komme.
Du havde ret. Hun var nøglen.
- Det er en god liste. - Tak.
- Du har skrevet din egen liste. - Jeg blev inspireret.
- Den vil jeg have på min liste. - Vi må se, hvem der kommer først.
Fint.
Hej. Vi er afhentningsholdet fra Columbia.
Tag hende bare.
- Et hjerte i en kasse. - Det er for vildt...
- Hvordan har du det? - Som efter en hjerneoperation.
- Fair nok. Hvad hedder du? - Justine Campbell.
- Hvilken dato er det? - Det ved jeg aldrig. Nyt spørgsmål.
- Kan Kate ikke vælge Nathan? - Senere.
- Men du skylder... er det rigtigt? - Ja.
Under narkosen drømte jeg, at jeg kan skrive flere bøger i serien.
Men nu kan hun opleve, hvordan det er med Nathan.
Skal de være et par i nogle bøger, til hun vælger Alexander?
- Ja, det tror jeg. - Hvad er der med dig?
- Hvorfor hader du Nathan? - Det gør jeg ikke. Jeg elsker ham.
Lige så højt som du vist gør. Han er sød og sjov.
Og han er meget ærlig. Men Kate elsker ham jo ikke.
- Det bør hun gøre. - Ja.
- Det er uretfærdigt. - Ja.
Men det er en rigtig god læseoplevelse.
Hør her... giv mig din hånd.
Skal vi arbejde lidt mere på bogen?
Får du det så bedre?
Så gør vi det.
- Callie... - Hejsa.
Meredith sagde, at operationen gik fint.
Jeg kan lide piger. Altså romantisk, mener jeg. Jeg kan lide piger.
Kvinder, mener jeg. Og jeg har mødt en dejlig kvinde.
Husker du dr. Robbins fra i morges? Vi er gift.
Inden da var vi i en slem bilulykke, men jeg døde ikke.
Og det gjorde Sofia heller ikke. Vores baby. Vores perfekte baby.
Og nu... ødelægger jeg bare det hele.
Jeg... jeg ved, at det er meget at rumme.
Og jeg forstår.
Det kan blive for meget. Min mor brød med mig, så jeg forstår det.
Åh, nu fik jeg dig til at græde. Nej, du må ikke græde.
- Du har et barn... - Ja.
Har du billeder?
- Vil du se dem? - Hvad tror du?
Han flyver hertil fra Wichita. Du kan selv sige nej.
Jeg er ikke urolig for dødstallene, men for dig.
Mange af dine patienter er døde i år, og der bliver vist flere.
Tænker du på mit ry? Jeg har intet ry længere.
Jeg skulle kurere Alzheimers, men jeg blev sortlistet, så glem det.
Jeg må vælge, hvad der er vigtigst.
Og jeg vælger dem. Jeg tror, at jeg kan ændre deres historie.
Jeg skylder dem da at prøve.
- Er det ikke meget arrogant? - Rygtet siger jo, jeg er arrogant.
Et glas cabernet. Eller whisky og soda, tak.
Nej, ingen soda.
Hej, det er mig. Det gik ikke så godt i dag.
Hun ævlede om en fyr, der hjalp børn i Afrika.
Jeg tænkte: "Har du læst mine tre artikler?"
Men han er vist et vidunder, så pyt med mig...
Flyet lander kl. 22, så gå ikke i seng.
Jeg vil være fuld, og jeg vil græde. Så er du advaret.
- Jeg skal nå flyet. Behold resten. - Tak.
- Vent, Avery! - Dr. Sloan. Undskyld...
- Jeg bør undskylde. - Nej, da.
- Jeg bør undskylde for... - Men jeg har været...
- Vi har... - Først siger jeg noget. Så kan du.
- Jeg vil være din lærer. - Og jeg din elev.
- Jeg har en kranieoperation i morgen. - Jeg kommer.
- Godt. - Fantastisk.
- Plastikbanden er samlet igen. - Seje kirurger, der nakker alle.
Lad os bare... fint.
- Godt. - Kør forsigtigt.
Det er skræmmende, at alt kan styrte sammen så hurtigt.
O'Malley var intet fjols. Han havde slået os alle.
Han havde taget 1. reservelægejobbet fra Kepner.
Men jeg vil glemme ham, så ellers tænker jeg på Izzy og bliver trist.
Og så kan jeg ikke score fulde tøser, som forguder mig.
Og det er jo sådan, jeg bør være.
George er død, Izzy er væk, og vi har alle sammen ændret os.
Af og til skal der et stort tab til, før man husker det vigtigste.
Og af og til bliver man stærkere af det.
Man bliver klogere og overkommer bedre den næste store katastrofe.
Det var vores første rigtige skænderi.
Er der noget galt?
Så, så... det skal nok gå.
- Af og til... - Det skal nok gå.
Men ikke altid.